O ČTVRTÉM  MUDRCI
(námět: Henry van Dyke, úprava, dramatizace: Pavel Pokorný )
Střešovice, vánoce 2005

1.	obraz – V domě perského mága
Artaban, Tigran, Abgar, Orontes – Daniel Vetter;
V domě perského mága Artabana – přátelé, mágové, velmoži, sluhové (vzácná roucha, turbany, arabské šátky)
Přátelé: Buď zdráv, Artabane! Proč jsi nás volal? Co se děje?
Artaban: Přátelé, mágové, svolal jsem vás, protože jsem zahlédl světlo nové hvězdy.
Tigran: Jsi největší z nás mágů a nejlépe rozumíš chodu hvězd. Věřím, že jsi spatřil novou záři. Ale je přece obvyklé, že nové hvězdy vznikají a jiné zase zanikají. My učedníci Zarathustrovi dobře víme o nekončícím boji mezi světlem a tmou. Proč zrovna dnes kolem toho děláš takový rozruch?
Artaban: Mám přátele v Babylóně, kteří tu hvězdu také pozorují a jsou přesvědčeni o její výjimečnosti. Objevila se totiž v souhlase se starými proroctvími.
Agbar: Myslíš slova Avesty? „V tom dni Spasitel Vítěz povstane mezi mnoha proroky v daleké krajině. Kolem něho se rozlije mocná záře, i stvoří život věčný a smrt navždy zahladí.“
Tigran: Všichni známe ta slova, Agbare, ale není snadné jim rozumět. A proč by se staré proroctví mělo naplnit právě dnes?
Artaban (vytahuje svitek): Jeden z chaldejských proroků, Balám, kdysi řekl: „Vyjde hvězda z Jákoba a povstane berla z Izraele.“ A jeden z našich králů měl za svého rádce Žida Daniela, který také prorokoval, že Mesiáš povstane z Izraele. Ta hvězda se objevila ve znamení ryby. A ryba je znamením Hebrejů. 
Tigran:  Co dobrého může vzejít od Židů? Od zajetí babylonského už se nikdy nevzpamatovali a dnes jsou v područí Říma! Mezi nimi se žádný velký, natož věčný král nenarodí. Překvapuje mne, že tak málo sleduješ situaci ve světě, Artabane.
Artaban:  Vím o tom a také nerozumím tomu, proč hvězda i proroctví míří do nepatrného lidu izraelského. Chci se tam však se svými třemi přáteli vydat a přesvědčit se. Podívejte – všechno své bohatství jsem vyměnil za tyto tři drahé kameny: safír, rubín a perlu. Ty chci přinést jako dar věčnému Králi a vstoupit do jeho služeb. Je-li pravda, že On je světlem, které navěky přemáhá tmu, pak je hoden toho, abychom mu sloužili. – Přátelé, pojďte se 
mnou. Musíme si pospíšit. U věže v Babyloně se připojíme k našim kolegům.
Tigran:  Jsi blázen a honíš se za přeludy! Nikdo nemůže vědět, co ta hvězda a ta proroctví znamenají! Z rozehnaného izraelského národa nepovstane žádný král ani prorok a zápas mezi světlem a tmou bude nerozhodný na věky. Byl jsi největší z nás mágů, ale pýcha tě zaslepila! Sbohem! (odchází)
Orontes:  Docela by mě ta cesta lákala, Artabane, ale čeká mne doma moje mladá žena. Pro tu by to nebylo. Takže: zlom vaz! (poplácá ho po zádech a odchází) 
Agbar:  Znamení, které jsi viděl, je možná světlem pravdy. Ale zrovna tak může být jen stínem světla a putování za ním může být dlouhé, osamělé a nakonec i marné. Přece však je krásné sledovat touhu a naději po lepším, nežli být spokojen s tím, co je. Škoda jen, že jsem příliš starý na tu cestu. Mé srdce tě bude provázet. Jdi v pokoji!
Artaban: Děkuji, příteli. (obejmou se)  

      2. obraz – V Babylóně
Artaban, Ábel, Balsar, Melsar, Kapsar, Hospodská, Chodec, Sluha;
Babylonské předměstí. Přichází starý poutník Ábel (hůl, pytel na zádech). Zpoza rohu vyskočí loupežníci Balsar, Melsar a Kapsar.
Balsar: Stůj! A ruce vzhůru!
Melsar: Co neseš?
Kapsar:  Dej sem peníze, šperky, vzácné zboží – dělej!
Ábel: Bratři, neubližujte mi! Jsem jen chudý Žid! Nic nemám a co mám, to vám dám.
Balsar: Lžeš! Židi dycky lžou!
Melsar: A sou napakovaný!
Kapsar: Tu máš! (udeří Ábela holí, ostatní se přidají, srazí ho na zem)
Melsar: (hrabe se mu pod pláštěm a v pytli) Fakt nic nemá.
Balsar:  To máme pech!
Kapsar: A to je počtvrtý tenhle týden!
Melsar: Von snad ani nedejchá.
Balsar:  Patří mu to. Měl bejt bohatej.
Kapsar: Co kdybychom zkusili nějakou jinou cestu? Co třeba tu z Jeruzaléma do Jericha?
Balsar:  Hele, kdo je tady náčelníkem, jo?
Melsar:  Já sem teda pro Jericho. Jestli, náčelníku, s náma nejdeš, tak si tady zůstaň sám. 
Balsar: Ale dyť já sem na to Jericho myslel už dávno. Vy taky naděláte. (odcházejí)
(Přichází Artaban.)
Artaban:  Tady někdo leží! Ubožák – je asi mrtvý. Nemohu se zdržet, abych ho pohřbil. Přátelé na mne dlouho čekat nebudou.
(Ábel zasténá. Artaban se otáčí a vrací.)
Artaban:  Ty žiješ! Zrovna se to vůbec nehodí, ale přece tě tu nenechám. . . .Ty vypadáš. . . .  Dej si trochu vína. Počkej, zabalím tě do pláště. (zvedá ho, podpírá a vede k  nedaleké hospodě)
Artaban:  Otevřete, honem, potřebujeme pomoc!
Hospodská:  No, no, dete do hospody nebo na dostihy? Jen klídek, pane. No, s tímhle na mě nechoďte, to musíte k Milosrdnejm. Je to hned v sousední čtvrti.
Artaban: Nemohu se dlouho zdržet a tento pán potřebuje jen odpočinek a vydatnou stravu.
Hospodská:   To by chtěl každej. A kdo to zaplatí?
Artaban:  Tu máte safír. Když ho prodáte, budete mít peněz na celý rok. Ale to vám povídám, postarejte se o tohoto ubožáka. Až se tudy budu vracet, podívám se na vás.
Hospodská:  Ano, jistě, velkomožný pane.    
      Město Babylon,  zmatek, davy lidí, tržiště. 
Artaban:  Prosím vás, nevíte, kudy se dostanu k věži? 
Chodec:  Za Ištařiným chrámem doleva a už ji uvidíte.
Sluha: Pane, vy musíte být Artaban.  Mám pro vás vzkaz od mého pána Melichara a jeho přátel mágů: nemohli jsme déle čekat, museli jsme už vyrazit, neboť přivítání Krále nelze odkládat. Přijď za námi, sejdeme se v Jeruzalémě.
Artaban:  Běda mi, že jsem se opozdil. Musím čekat na další karavanu, abych se dostal přes poušť do Jeruzaléma! A nemám již vzácný safír, zbyly mi jen dva kameny! Jak mne Král přijme?

3.	obraz – V Jeruzalémě
Arataban, Herodes, Tanečnice, Rádcové, Kapitán – Jenda Zemánek, Komoří;
(Na trůně sedí  Herodes, před ním tančí tanečnice, přichází komoří)
Komoří:  Pane, o přijetí žádá Artaban, vznešený mág z Persie.
Herodes:  Zmizte, vy žížalky! - - Ať vejde, ten mág!
Artaban:  Mocný Herode! Přicházím z dalekého Východu. Hvězdy nám řekly, že se tu má narodit věčný Král. Přispěchal jsem, abych se mu poklonil a nabídl se do služeb. Kde ho najdu?
Herodes:  Nechápu, co všichni máte s nějakým novým králem! Jako bych vám nestačil já! Já, který jsem znovu vystavěl Jeruzalém! Je krásnější než kdy byl! Obnovil jsem dokonce chrám! Ale pro dobro našich zahraničních vztahů ti pomohu. Rádcové!
(přicházejí rádcové) Tady zas někdo hledá nějakého krále. Co s tím?
Rádcové:   To už jsme probrali. Shodli jsme se na Betlému. Je to asi tři hodiny cesty na jih. Není to velké město, ale bude to určitě ono.
(Artaban se uklání a odchází.)
Herodes:  Zmizte! Vědátoři! Badatelé! Theologové! Ti toho vědí! (rádcové odklušou) - - Co se to tady děje za mými zády!? Tohle už je podezřelé!  Stráž! 
Kapitán: Ano, pane?
Herodes: Vezmi oddíl vojáků a jeďte do Betléma. Prohledejte každý dům a všechny nově narozené chlapce zabijte! Vemte to radši od novorozených až tak do dvouletých! – Já jim dám krále!
Kapitán: Provedu!

4.	obraz – V Betlémě
Artaban, Kluci, Marie, Kapitán, Vojáci;
(Mezi domy se honí kluci, šermují se klacky)
Kluci:  Zasáh sem tě! Seš zabitej! - - Nejsem! Mě nemůžeš zabít, já sem zélóta!
Artaban:  Kluci, jsem tady správně v Betlémě?
Kluci:  Ano, pane. Odkud jste? Máte pěknej turban! Asi před tejdnem tady byli podobný pánové!
Artaban: To byli moji přátelé z Babylóna! Já jsem z Persie. Hledáme věčného Krále. Měl se někde tady narodit. Nevíte, kde?
Kluci:  Král a tady? To je divný. Žádnej palác tady není. Ale tamhle v tom domě mají nějaký malý dítě.
Artaban: Díky. (klepe na dveře, otvírá mladá žena s dítětem v náručí)
Marie:  Dobrý den, vzácný pane, koho hledáte?
Artaban: Jsem Artaban, perský mág. Hledám nově narozeného krále. A svoje přátele z Babylóna.
Marie: Já jsem Marie. Pojďte dál. Vypadáte, že za sebou máte dlouhou cestu. Vemte si s námi chléb a trochu vína. (odloží dítě a chystá jídlo, Artaban se sklání nad kolébkou)
Artaban: Krásné dítě. Jak se jmenuje?
Marie: Jidáš. To je náš Jidášek. No tak, Jidášku, usměj se! - - Vím asi, koho hledáte. Před pár týdny sem přišel jeden muž z Nazareta. Přivedl si ženu, jmenovala se také Marie. A ta tady v Betlémě porodila dítě. Přitom měli teprve před svatbou! Možná proto je nikdo nechtěl ubytovat. Nocovali venku u ovcí na seně. A pak přišli ti cizinci, asi ti vaši přátelé. A nějací pastýři z hor. Ti všichni chtěli vidět to dítě. Nevím, co na něm měli. Druhý den všichni zmizeli. Slyšela jsem, že s tím dítětem odešli do Egypta. Taková dálka! Mají rozum? Naši muži se polekali a odvedli naše stáda raději do hor. Vždycky, když se děje něco nezvyklého, přijdou pak Herodovi vojáci a seberou naše ovce a kozy. Chutná vám?
Artaban:  Děkuji, je to moc dobrý chléb. Jak se jmenoval ten muž a jak to dítě?
Marie: Ten muž byl Josef a dítěti dali jméno Ježíš. Ježíš, syn Josefův, Ježíš Nazaretský.
Artaban: A co moji - - (venku se náhle strhne hluk, přicházejí vojáci s tasenými meči)
Kapitán:  Splňte rozkaz: pozabíjet všechny novorozené chlapce až do dvouletých! Prohledat dům od domu! Žádný nevynechat! (Marie chytne dítě a schoulí se do kouta, Artaban se postaví do dveří, přichází kapitán)
Kapitán: Dovolíte, pane? Máme rozkaz prohledat dům.
Artaban: Kapitáne, tento vzácný rubín může být váš, když tento dům necháte na pokoji.
Kapitán: (prohlíží si kámen)  Čelem vzad! Tady nic není! (odcházejí)
Marie:  Díky, pane. Bůh vám žehnej!
Artaban:  Budu tvé přímluvy potřebovat, Marie. Cesta do Egypta nebude snadná. A pro Krále mi zbývá už jen perla. Sbohem! 

5. obraz – V egyptské Alexandrii (po 30 letech)
Artaban, Rabín, Gabriel;
(Starý rabín studuje Talmud, ozve se zaklepání)
Artaban:   Odpusť, rabbi, že ruším. Přijmeš neobřezaného pohana, který má mnoho otázek?
Rabín:  Není snad Hospodin, Bůh Izraele, Stvořitelem všehomíra a otcem všech lidí? Což to nebylo Jeho milosrdenství, které uzdravilo Námana Syrského? Pojď dál.
Artaban:  Jsem Artaban z Persie. Před 30 lety jsem spatřil hvězdu, která zvěstovala narození věčného Krále, Mesiáše z rodu Davidova. Od té chvíle jsem na cestách, abych ho nalezl a dal se do jeho služeb. Ale mé hledání není úspěšné. Již dávno jsem ztratil jeho stopu zde mezi alexandrijskými Židy. Je-li Králem, proč není vidět, proč se stále neujímá vlády?
Rabín:  Mesiáše hledáš . . . Ty, pohan. Děti izraelské jsou jako děti, pokud jde o Mesiáše – chvíli jsou nadšení, ale pak rychle zklamaní, když se ho nemohou dočkat hned. Mnozí už nečekají. Mnozí mají svoje představy. A mnozí by ho neviděli, ani kdyby stál před nimi. Mnozí by ho nepřijali. Což nemá Mesiáš nejprve trpět, než vejde do své slávy? Což nečetli u proroka Izajáše: „muž nevzhledný, v opovržení, plný bolestí, zkoušený nemocemi“? 
Artaban:  Věčný Král světla?
Rabín:  Nezáří snad nejsilněji světlo, když je tma? Není život nejmocnější v blízkosti smrti? Není láska nejhmatatelnější v utrpení?
(ozve se zaklepání a vstoupí poutník)
Rabín:  Vítej, Gabrieli! Dlouho jsem tě neviděl! Tohle je Artaban z Persie, důvěryhodný člověk, ačkoli pohan. A tohle je Gabriel, obchodník s kůžemi, pergamenem a papyrem. Jak se daří našim bratřím v Izraeli?
Gabriel:   Nemám dobré zprávy, rabbi. Římané zvyšují daně, nový prokurátor Pilát je krutý a nebere žádné ohledy. Tím zase provokuje zélóty a sikarie. Mám strach, aby nevypuklo nějaké povstání. 
Rabín:  Násilí a krveprolití jsou neospravedlnitelné. Vnější útlak však někdy vede k prohloubení duchovního života.
Gabriel:  Možná. Už jsme mysleli, že nebudeme mít žádné proroky, ale poslední dobou se objevují zajímavé postavy. Poté, co byl popraven Jan Křtitel, začal v Galileji působit nějaký Ježíš, zvaný Nazaretský. Káže a uzdravuje. 
Artaban:  Ježíš Nazaretský?
Gabriel:   Ano, určitě jsem si to jméno zapamatoval dobře. Sám jsem ho slyšel. Připodobnil Boží království k hořčičnému semeni, které skoro není vidět, a přece jednou vyroste a v jeho větvích mohou hnízdit ptáci. Je to člověk, který dává naději.
Artaban:  Kde ho najdu?
Gabriel:  Chodí po celé zemi se svými učedníky. Jistě se doptáš. A na svátky bude nejspíš v Jeruzalémě. Ale dej pozor, tam to může být nebezpečné!
Rabín:  Jdi v pokoji, Peršane.

6. obraz – Velikonoce v Jeruzalémě
Artaban, Žena, Chrámová stráž, Chlapec, Římští vojáci, Ježíšův hlas;
(Artaban přichází ulicí, z druhé strany vleče chrámová stráž  ženu přistiženou při cizoložství)
Chrámová stráž:  Ty běhno! Kamenování tě nemine! Jen se necukej!
Žena:  Milost! Slitování!
Chrámová stráž:  Žádný slitování! Pro tebe, jo?
Artaban:  Zadržte, stráže! Jsem perský mág a potřebuji otrokyni. Koupím od vás tuto ženu.
Chrámová stráž:  Kolik dáš?
Artaban:  Tuto perlu.
Chrámová stráž:  Tak si ji vem. (odcházejí) Ukaž . . je pravá? . . . to sme v balíku . . .
Žena:  Děkuji, pane. Budu ti věrně sloužit.
Artaban:  Nekoupil jsem tě pro sebe. Jdi v pokoji, jsi volná. A už nehřeš. . . . Nemám však už co dát Králi. Jak mne přijme?
(najednou se ozve křik a přibíhá chlapec s kusem prkna, na kterém jsou písmena INRI)
Chlapec:  Pomoc, schovejte mě!
(Artaban honem roztáhne svůj plášť, chlapec se do něj schová, žena se přitiskne k Artabanovi; přibíhají římští vojáci)
Římští vojáci: Neběžel tudy nějaký kluk s kusem prkna? Zloděj!
Žena:  Rychle – zahnul tady za roh! (vojáci odklušou, chlapec pomalu vylézá)
Artaban:  Copaks dělal?
Chlapec:  Nemáme už čím topit. Tak jsem jim ukrad tohle prkýnko. Římákům hnusnejm. Že se tak rozčilujou kvůli prkýnku.
Artaban:  Ukaž, co je tam napsáno? INRI? Co to znamená?
Žena:  Tys to vzal na Golgotě! Na popravišti. To bylo připravené pro jednoho z odsouzených, pro Ježíše. Znamená to: Ježíš Nazaretský, král židovský.
Artaban: Ježíš Nazaretský? Král? Na popravišti? Věčný Král popraven? Bože, všechno je ztraceno. Všechno jsem ztratil. Celý můj život byl pachtěním za přeludem. To je konec! Přede mnou je už jen tma!
Žena:  Co to říkáš, pane! - -  Co to je? Je teprve poledne a stmívá se!
Chlapec:  Já se bojím. Co je vám, pane?
Žena:  Umírá.
Ježíšův hlas:  Neboj se, Artabane. Cožkoli jsi učinil jednomu z těch nejmenších, mně jsi učinil. Jsi můj.
Artaban:  Nalezl jsem Krále . . . Vidím světlo . . .

KONEC